FULLT
Det är fullt.
Vad gör vi nu, chefen?
Alla hotell är fulla.
Har ni inga vänner här i Washington ni kan bo hos?
Ni råkar inte ha en extrasäng?
Jag har två tältsängar, båda är upptagna.
- Vem sover i er säng? - Min fru! Vad trodde ni?
Jag vet inte. Jag är inte härifrån.
- Ni är väl gift? - Nej.
Ta mig till ett hotell med en stor, tjock matta i lobbyn.
Med en liten bredvid, till hunden.
Just det.
- Taxi! - Jag har en annan kund, herrn.
Kasta ut livlinan.
Se så! Vi har åkt omkring hela kvällen.
Vad är det där, en hund?
- Är du verkligen en hund? - Vart ska herrn?
Till närmsta värvningsstation.
Jag ska ansluta mig till flottan.
De har inte öppet så här sent.
Det är ingen ursäkt.
Nu vet jag, ni tror inte att flottan vill ha mig-
- eftersom jag råkar vara närsynt.
Okej, be mig att se någonting.
Det där är ett hus.
Det där är ett träd.
Det där är en skylt.
Det står, "Beträd ej gräset."
Jag tror nog att flottan skulle uppskatta er mycket.
Nå, jag är trött.
God natt, vovven. Försök få lite sömn.
Säg mig, var har ni ert hem?
Nej, nej, nej.
Ett hem är där hjärtat är, och en mans bästa vän är hans mor.
Men inte ikväll, min vän.
Inte ikväll, för ni känner inte min mor.
Hon är en...
- Hem till Jamie. - Och var är det?
Åh, nu ska ni inte spela dum.
Det är Connecticut Avenue Northwest.
Ta nordväst vid öst, och en kvarter söderut.
Aj, aj, kapten.
Vilket nummer, om man nu får lov att fråga?
Det går så bra.
Det är 184.
Eller 481.
Prova alla. Det gör alltid jag.
Ni hittar det. Ni hittar det.
Vad var det jag sa?
Det handlade bara om att prova alla nummer.
Snygg landning, kommendören.
Tyst, tyst.
Dagskiftet försöker sova.
Var inte befängd.
Det bor ingen i det här huset.
Det kommer få höra ljudet av fyra små fötter inatt.
Fyra? Jag kan stå upprätt.
Är det säkert att ingen bor här?
Min kusin Jamie bor här!
Men ingen bor här nu.
Compre... Jaha.
- Vad var det, fri franska? - Väldigt fri. Det bjuder...
...jag på för att jag får stanna här över natten.
Det blir 3.25 dollar. Låt honom betala, vet jag
- Han får aldrig veta nåt. - Åh nej.
Så kan jag inte göra mot en man med glasögon.
Det vore rena stölden.
Tack.
Kom.
Vad nu, har jag varit bortrest?
Det här är mina väskor.
Här.
Åh, en flykting!
Jag är också en flykting.
Ni tror inte på det, va?
Jag har flytt från kärleken.
Säger ni det? Nå, samma här.
Vill ni stanna över natten?
Stanna här? Kommer inte på fråga.
- Mår hunden bra? - Tänk er för. Ni sårar honom.
Jag ber om ursäkt, gamle man.
- Ska jag ta era väskor? - Tackar.
- Tack så mycket. - Ingen orsak.
Låt mig berätta för er om kärlek.
Om jag bara visste var Jamie har sina nycklar-
- kunde vi ta oss en drink.
Jamie? Vem är han?
Jamie är en hon.
Som George Eliot.
- Jaså, hon skriver. - Vem?
Jamie? Jodå, hon skriver.
Hon skriver på sin häst.
Hon "skriver" på sin häst.
- Den var bra. - Inte så värst.
- Tala inte dumt om Jamie. - Jaså, hon är kvinnan ni älskar?
Nej, nej, nej. Jamie är min kusin.
Hon äger det här huset.
Tillbringar största delen av sin tid på landet.
Slå dig ned! Jag vill berätta om Edwina.
- Vem är vetenskapsmannen här? - Det är Jamies far.
Men han är död. Min far är också död.
Vilket gör min mor till änka.
Hon är mycket äldre än mig.
Det brukar vara så.
- Inte nödvändigtvis. - Inte?
Jag kanske bara inte träffat en son som var äldre än sin mor.
Nej, nej, nej. Jag pratar om Edwina.
- Edwina! - Edwina är äldre än mig.
Vi gifter oss nästa månad.
- Vad skulle du ha gjort? - Gått och lagt mig.
Nej. Det är vad en ynkrygg skulle ha gjort.
Edwinas mor och min mor var de bästa av vänner.
Våra fäder var bästa vänner.
Våra farbröder var bästa vänner.
Edwina och jag har varit förlovade sedan vi var så här små...
Så små.
Jag älskar henne och hon älskar mig.
Åtminstone tror jag att jag gör det.
Ta kärleken...
- Det kan ni göra själv. - Vad nu då?
Ser ni den här boken?
Den är logisk, tydlig och ärlig. Den säger inte något ena dagen-
- och något annat nästa dag.
Den spelar inga dubbelspel. Den är vacker.
Jag har hellre den än någon kvinna som någonsin levt.
Vet du vad?
Jag är nykter och du är fasligt full.
Jag måste sluta dricka.
Jag har väl aldrig hört på maken till hundskall.
- Hej. - Vem är ni?
Pat Jamieson. Ni tog med mig hit igår kväll.
Jaså, gjorde jag? Nå, jag...
- Jag minns ingen hund. - Jodå, hunden var med.
- Vill ni hålla den här? - Javisst.
Och för den över hit. Här, jag tar hand om yxan.
- Sätt den mot märket där. - Visst.
Tack. Precis så.
- Tjusigt hus din kusin Jamie har. - Känner ni Jamie?
Ni talade om henne igår kväll.
- Fin källare, eller hur? - Jo, visst.
Vill ni sätta den mot symaskinen där borta?
Neråt... På golvet.
Nere på golvet i hörnet.
Ursäkta att jag frågar-
- men ska ni gräva en grop här, eller nåt?
För jag tror inte att Jamie skulle vilja det-
- även om jag sa det igår kväll.
Nej, nej. Inga gropar. Kan ni komma hit? Ta den med er.
Precis här.
Jag antar att hon inte vill hyra ut stället?
Jag vet inte. Huset är till salu.
Men inte till uthyrning, tror jag.
Jamie är en lustig kvinna. Vet ni...
Hon har inte gett ifrån sig ett leende på åratal.
Pengar är bra om man vill hålla masken.
- Åh ja, ni vet, hon... - Rakt på markeringen.
- Ser ni blyertsmarkeringen...? - Jaha. Ja.
Skulle ni vilja flytta lite på ert ben?
- Så där ja. - Hon bor ensam.
Hon går ensam. Hon rider ensam.
Till och med äter ensam.
Säg mig, vad är det ni gör här egentligen?
Kan jag inte säga. Jag kanske är bedragare.
Ja, kanske det.
Vet ni, om jag var en bedragare och pratade med mig-
- skulle jag säga att jag var det bara för att förleda mig.
Men jag är inte så dum som ni tror jag är.
Nej.
Jag kanske gör nåt lagligt.
Hemligt regeringsarbete t ex.
- Vem vet? - Ja, inte jag.
Källaren är fantastisk.
Den är vad jag alltid drömt om.
Om ni kunde få er kusin att hyra ut den till mig-
- eller låna ut den, eller sälja den, skulle jag vara evigt tacksam.
- Quentin! - Jaså, hej, Edwina.
Vad gör du här nere?
- Var hittade du den där usla hunden? - Det är hans hund.
Är Jamie här?
Hon ska försöka hitta en husvärd till det här stället.
Ni är inte tillsynsman, väl?
Edwina, det här är en mycket god, gammal vän till mig.
Edwina Collins, Pat Josephson.
Jamieson. Pat Jamieson.
Min hund heter Dizzy.
Vad gör du i din finkavaj?
Skulle vi inte klä upp oss för middag hos din mor ikväll?
- Jag förstår. - Gör du? Så trevligt.
Det blev visst lite för mycket igen?
Jag förstår inte hur du kan finna-
- det underhållande att vara totalt redlös.
- Jag vet att du är lite korkad... - Snälla, uppför dig...
Jag? Om du tar en till drink idag har jag fått nog.
Inte ens en fjäder av knäppgöken som flög i mig?
- Tycker ni det var roligt? - En aning, ja.
Det tycker då inte jag. Du och dina fyllekamrater.
- Ni, er obehagliga lilla människa. - Förlåt?
Borde rengöra munnen med diskmedel.
- Är ni medveten om vad ni säger? - Jadå.
Att ni vågar förolämpa den trevliga ynglingen inför en främling.
- Vem tror ni att ni är? - Jag vet mycket väl vem jag är.
Jag försöker luska ut vilken tänkbar skolning du kan vara produkten av.
Vem är den här mannen? Aldrig har nån talat så till mig.
- Då var det på tiden. - Quentin!
Lugn nu, där borta.
Lås in henne på hennes rum.
- Lyssna här, Joseph... - Jamieson.
Quentin, gör dig av med honom och kom genast upp till Jamies rum.
Vill ni vara snäll och följa med mig ut?
Var inte fånig. Iväg och befäst er ställning nu.
Vad menar ni?
Jag tar vanligen betalt för otrevligt arbete som det här.
- Ah, jag förstår, jag förstår. - Dåså, iväg med dig.
Ja.
Det var det, Diz.
Så synd, det hade blivit en bra kennel.
Han är redan här, miss Jamie.
Hur kom ni in?
Ska ni stå där med hatten på?
Nej, frun.
God middag.
- God middag. - Ursäkta att ni fick vänta.
Jag sa åt agenturen att inte skicka över någon förrän kl. 14.
Ledsen att göra er besviken, men jag är rädd att ni inte duger.
- Inte? - Nej, jag ville ha en äldre man.
Jag är äldre än jag ser ut.
Jag hade trott att ni också skulle vara äldre.
Vad heter ni?
Patrick Jamieson, frun.
- Är ni ogift? - Åh ja. I högsta grad.
Det är också oturligt. Jag ville ha ett par.
Några som passar för att sköta det här stället-
- som jag har tänkt sälja som det är.
Jag vet att jag skulle kunna visa upp det till sin fördel, frun.
Det skulle bli för ensamt för en enda person. Jag är ledsen.
Jag är en storläsare, frun.
Det råkar finnas ett stort bibliotek.
- Men jag är ändå rädd att det inte... - Skulle jag få spela på pianot?
Visst, det skulle jag inte ha nåt emot.
- Kan ni spela? - Javisst, ganska bra.
Bättre sällskap åt en ensam man finns inte.
Min far brukade sitta och spela i timmar. Han...
Men nu kom jag av mig. Faktum är att jag inte...
Er far måste ha varit en mycket anmärkningsbar man, frun.
Kanske kunde någon komma och laga mat åt er på dagarna.
Ja, det skulle göra susen.
Kan jag få se era senaste referenser?
- Vad föredrar ni att bli kallas? - Hur menar ni?
- Patrick eller Jamieson? - Det som känns enklast.
Det handlar om en eftermiddag i veckan och varje kväll-
- såvida jag inte absolut vill ha er här.
Då kan ni ringa efter mig.
Och hur mycket vill ni ha, om jag får fråga?
I det här fallet skulle mat och husrum räcka gott.
Ni skulle få en för tjänsten passande lön.
Huruvida ni passar för tjänsten eller ej, vet jag inte än.
- Referenserna, tack. - Ja, var gjorde jag nu av dem?
Jag minns inte om jag lade dem i ytterrocken...
En annan man från agenturen är här, miss Jamie.
Just ja. Jag glömde referenserna på agenturen-
- och den här mannen har skickats hit med dem. Jag är strax tillbaka.
- Är ni här angående jobbet? - Är ni mr J. Rowan?
Nej, nej. Jag är hennes sekreterare kan man säga. Mrs Rowan är sjuk.
- Vad är det för fel på...? - Ingenting.
- Bara nerverna. - Bara nerverna?
Ja. Det är bäst ni står här borta.
Mrs Rowan är lite rädd för inbrottstjuvar.
Hon har gillerdörrar överallt.
Om man inte vet var de är-
- kan man råka ta ett hastigt farväl.
Försiktigt! Ha inte sönder vasen.
Den förre innehavaren av tjänsten hade sönder vasen.
Stackars karl.
Men ni ser stark och kompetent ut.
Ni kommer säkert att trivas mycket bra här.
Adjö!
- Var kom hunden ifrån? - Han var i källaren.
- Är det er hund? - Hon måste ha sagt något...
Inte alls. Han attackerade så fort han såg mig.
Han är en lysande vakthund, frun.
Han äter cigaretter också.
- Jag vill se era referenser. - Faktum är att jag inte har några.
Ni får lita på era instinkter bara.
Ni inte förvänta er att...
Vad sa ni?
Att ni får lita på era instinkter, Jamie.
Adjö.
Var god och ge er av.
- Jag borde ha vetat bättre... - Där är du ju.
Och den där hemska hunden.
Jag ber om ursäkt för att jag trodde ni var husvärd.
- Det är jag. Det där tillhör mig. - Ni är vetenskapsman.
Vill du läsa en fascinerande artikel om syre i förhållande till höjd?
Kan du vara snäll och förklara?
Han lekte barnflicka åt min kära fästman igår kväll.
- Jag är förstås tacksam. - Det ingår i en husvärds jobb.
Är ni ledsen nu då att ni var så ohyfsad?
- Nej. Det gjorde er gott. - Odjur!
- Hur stavar ni ert efternamn? - Han är klipsk, kära du.
- Är ni släkt med...? - Min far.
Skynda på Quentin, jag går nu!
- Jag kommer igen senare. - Det behövs inte.
Jag skulle ju intervjua husvärdar?
Jag har redan bestämt mig.
- Har du? För vem? - Er.
- Jag? - Ja.
Akta dig.
Jag kanske börjar trivas här. Ni ska förstås rådfråga er man.
Min man lever inte längre.
Jag träffade er far i det här huset.
Min far beundrade honom kolossalt.
Men angående jobbet, vi skojade väl?
Inte alls, du har anställt mig.
Så du har redan träffat mr Jamieson.
Han är en bra kille, Jamie.
Skynda dig, Quent. De väntar oss.
Öh... inte mig.
- Men jag sa ju till dem... - Så ring dem.
Men vad ska jag säga...
Säg bara, artigt, att jag ligger redlös i rännstenen nånstans.
Quentin, nu får det vara nog. Jag står inte ut med mer.
Ni kan väl stanna på middag?
- Tillsammans? Menar du det? - Snälla, gör det.
Självklart.
Vi kan lämna en skål med grädde till Edwina.
Quentin, säg åt Anna att duka för tre på terrassen.
På terrassen, frun.
Och kan jag få nycklarna till vinskåpet, frun?
- Till...? - Ja, till vinskåpet.
Det är den i mässing.
Jag vet inte när den användes senast.
Det verkar så synd att ha något så ljuvligt som vin inlåst.
Ni borde vara lite mer tillitsfull.
- Anna visar er. - Men ni verkar vara en flicka...
...som haft många värdefulla saker inlåsta...
...i många värdefulla år.
Tack, frun.
Ni tar kål på mig.
Är det hos överste Bradens? Får jag prata med översten, tack?
- Det är Patrick Jamieson. - Åh ja, Jamieson.
Det är er skyddsling, professorn. Någon tur?
Ja. Jag har hittat ett ställe. Jag kan börja jobba imorgon.
Ingen kommer störa er?
Är ni säker?
Bra. Vänta, här kommer en vän. Flög precis in från Chicago.
Tack. Hej, Pat.
Ser man på. Det gläder er nog att de redan tror att du är galen här.
Hej professor Grinza.
Visst tror de jag är galen.
Därför vill jag jobba ensam. Hur är Chicago?
Tja, vi väntar på att ni ska komma-
- med den där syremasken som bevisar vem som är galen-
- ni eller de här flygexperterna.
Säg det inte till dem, men jag gissar på er.
Jadå, vi har all utrustning som ni behöver.
Vilken adress ska vi skicka den till?
Adress? Vänta lite. Vad är det här för adress?
481 Connecticut Avenue, Northwest. Hurså?
481 Connecticut Avenue, Northwest.
Ja. Jag ringer om det är något. Tack.
Jag beställde bara lite matvaror, frun.
- Men jag stannar bara inatt. - Så synd.
Det blir limabönor.
Tack, Diz.
Det var länge sedan sist, va?
Seså, gå och lägg dig igen.
- Ska ni inte spela mer än så? - Var kom ni ifrån?
Jag har suttit i trappan och lyssnat en lång stund.
Jag spelar lite med, men inte alls som ni.
Du kanske vill ta över?
Tack för vänligheten, men nej tack.
Hör här, bara för att jag...
...inte kan sova behöver inte ni... - Jag går ingenstans.
Jag vet hur det är att vara sömnlös utan nån att...
Dåså. Bara prata. Kom igen. Prata öronen av mig.
- Om vad? - Om er själv.
- Det är alltid intressant. - Inte jag.
Låt mig bedöma det, vet jag.
Kom igen nu. Ut med det bara.
Varifrån kommer ni? Vart ska ni? Jag vill veta allt om folk.
Tja, jag föddes 1917 i New England-
- där min far föddes, hans far före honom, min mor likaså.
- Är det så man gör? - Precis så. Fortsätt.
Tja, vi bodde i ett stort tegelhus-
- större än det här, men som det här.
Jag var enda barnet och ändå dök jag inte upp-
- förrän flera år efter det att mor och far gift sig.
Han visste väl att jag var allt han skulle få-
- eftersom han döpte mig till Jamie.
Mor var aldrig särskilt stark.
Men jag minns att hon var väldigt rar.
Och faktiskt riktigt vacker.
Det kan jag förstå.
Hon dog när jag var åtta.
Far höll mig så kär-
- och jag helt enkelt dyrkade marken som han gick på.
I smyg så hatade jag miss Jennings, min lärarinna.
Jag hatar henne än.
Hon gjorde mig fasligt blyg-
- och skrämde livet ur mig med prat om Gud och renhet.
Ni reagerade antagligen helt normalt.
Nej, det gjorde jag aldrig. Jag är fortfarande rädd.
Jag ber om vägledning, och rodnar när jag får det.
När gifte ni er?
Tycker ni inte att ni borde berätta-
- lite om er själv först?
Du ska trots allt bo i mitt hus utan referenser.
Vad vill du höra om? Min far? Jag hade ingen lärarinna.
Ni behöver inte berätta om ni inte vill.
Jag är vad man kallar vetenskapsman. Jag är nyfiken på saker.
Varför saker sker. Fakta. Så här ska vi göra:
Jag berättar lite fakta om mig själv.
- Sedan väntar jag mig fakta tillbaka. - Fortsätt prata om er själv.
Tja, fakta nummer ett:
Angående kärlek.
Jag har varit förälskad en gång i mitt liv.
En flicka jag träffade i Paris. Lila Vine.
Hon var kocko. Heltokig.
Hon var livlig, glad och ytlig. Levde för fester.
Hon nynnade eller sjöng ständigt på magiska små franska toner-
- och sade, "Vad, raring? Vad, sötnos?"
Det var en ytterst förkrossande och glädjelös kärleksaffär.
- Kunde det inte ha varit annorlunda? - Fakta nummer två:
Hon hade inget hjärta. Det säger jag vetenskapligt och ärligt.
Hon var en häxa på en kvast.
Hon ville inte ha mig, men hon vägrade släppa mig.
Sista gången jag såg henne hade hon en vit aftonklänning-
- med det lockiga håret högt uppsatt. Såg ut som 16.
Jag tror de flesta flickor har en vit klänning som de minns-
- eller är ihågkomna i.
- Och om man blir kär i en... - Kär?
Som vår slutsats angående kärlek, låt mig tala om att du kan få den.
Den som vill, kan få den. Men det är inget för mig.
Nej, frun. Aldrig mer.
- Jag vill inte ha den sjukdomen igen. - Säg inte så.
Så var det för mig. Och känner jag nånsin av symptomen igen-
- får den sköna se mig lägga benen på min nypressade kavajrygg.
- Jaha, det är ni. - Ja, god morgon.
- Jag tyckte jag hörde något. - Det är besynnerligt, det här.
Väldigt besynnerligt.
Anna tror inte på vetenskaplig forskning.
Ni vill inte ha kärlek igen, och inte jag heller.
Men våra orsaker skiljer sig som solen från månen.
Ni har haft den i sin värsta form.
Jag har haft den i sin bästa form.
- Var det så? - Han hette...
Han heter Harry Rowan.
Han var 22 när vi träffades, och jag 20.
Han höll på att ta examen från universitetet i Virginia-
- där min far var för att hålla sitt avslutningstal.
Vi var förälskade innan vi visste om det.
Vi gifte oss en månad senare-
- och flyttade in på den fina bondgården som han ärvt av sin farfar.
Det är dit jag ska tillbaka idag. Jag bor fortfarande där.
Han var också vetenskapsman. Lantbruk. Jag hjälpte honom.
Han var den bästa, snällaste-
- och mest hänsynsfulle person jag någonsin träffat.
Hans intellekt var förstklassigt och han var väldigt rolig.
Jag var rolig på den tiden med. Enligt honom i alla fall.
Vi skrattade mycket tillsammans.
Vi var så unga och allting var så roligt.
Han måste ha varit något.
Han var allt.
I två år var det himlen på jorden.
Varje andetag var underbart.
- I två år bara? - Det var allt.
Men det var som en hel livstid.
Sedan, tidigt en morgon-
- en morgon som alla andra-
- provade han ut en ny häst, en hoppare.
Den verkade uppföra sig bra först och sen-
- plötsligt vägrade den ett hinder och slängde av Harry, som-
- var en utmärkt ryttare.
Han landade hemskt fel-
- vilket kan hända även de bästa ibland.
De tog...
De tog honom tillbaka till mig-
- och han levde bara länge nog för att hinna flina mot mig och säga:
"Vilket fult spratt mot oss, Jamie.
Men tro inte att vi slutar här."
- Så, du förstår. - Ja, jag förstår.
Flickan som som inte vill ha mer av livet för att det inte har mer att ge.
Det är rätt.
Det är inte rätt. Det är att förneka livet.
Ni kan inte vända ryggen mot livet hur som helst.
- Det är inte tillåtet. - Inte? Vem har bestämt det?
De himmelska krafterna, antar jag. Eller de djävulska.
Jag trotsar båda i sådana fall.
Men det är så dumt, sådant slöseri. Ni har en hjärna.
Er far skulle föreställa ha en iallafall.
- Tack. - Det är själviskt och upprörande.
Vet ni inte vad ni kan göra?
Tycker ni inte det är er värld?
Harry och jag gjorde allt vi kunde långt före många andra.
- Han kunde förutse saker. - Synd att hans häst inte kunde det.
Jag sa så med flit.
Jag vet det.
Jag vill se hur mycket en person som ni tål.
Ni ser väl er själv som hård som sten?
Det är en praktisk egenskap.
Nå, all respekt till den före detta forskarstudenten-
- i sin lantliga fristad.
- Och till den sparkade husvärden. - Från det här huset, menar ni?
Jag menar från det här huset så snart som möjligt.
Skönt att se att det ännu finns lite liv i er i alla fall.
- Försöker ni vara ohyfsad? - Det går av sig självt.
Upp med hakan. Jag är utslängd, men inte av den anledningen ni tror.
Vart ska denna, smulan?
- Smulan? - Ni måste ha tagit fel på adressen.
Är det inte 481 Connecticut Avenue Northwest?
- Jo. - Okej, karlar.
- Det måste ha skett ett... - Ge plats!
- Ursäkta, frun. - Låt mig...
Jag kan ta hand om det här själv, mr Jamieson.
- Mrs Rowan, jag menar det... - Vart ska alla prylar?
Ja, inte hit uppenbarligen.
- Om ni bara låter mig... - Lägg er inte i det här.
Men det måste jag.
Allt det här är från krigsdepartementet.
Jag råkar vara med i en grupp av forskare...
...som jobbar i källare, garage...
Ställen som håller regnet ute.
Ställen som är lite hemliga.
Vi drömmer om något som kan göra kriget-
- lite lättare för de inblandade.
Er far hade varit en av oss, om han hade levt.
Mitt bidrag råkar vara en syrgasmask-
- som jag hoppas ska fungera över 1 mil från flygplanen.
Ni skulle kunna vara till stor hjälp för oss.
Hur får ni luft där uppe i er värld?
Är det ingen som vet vart grejerna ska?
- Det skulle till källaren. - Vilken källare?
Vår källare, Anna.
Går det bra, menar ni?
Såvida ni inte vill använda vardagsrummet.
Det kommer bara vara ni här de kommande 6 veckorna.
- Källaren. - Ur vägen, smulan.
- Mrs Rowan. Mrs Rowan. - Det pågår ett krig, Anna.
- Inte mellan oss två, hoppas jag. - Nej.
Vi deklarerar vapenvila, åtminstone tills jag är tillbaka.
Låter bra. Ni inreder källaren, så matar jag fåglarna-
- och sköter gräsmattan och trädgården.
Jag ska hålla huset rent och snyggt.
- Överenskommet. - Överenskommet.
Det måste vara tedags.
Nu gäller det bara att hitta te.
Jag kom så här långt i alla fall. Fungerar inte dörrklockan?
Inte nu, inte nu. Vad gäller det?
- Skicka iväg er hund. - Hurså?
Jag kanske biter honom.
Och er med om jag visste vem ni är.
Jag är husvärden.
Tyst, Diz. Ligg ned.
Vem, jag?
Jag är Kitty Trimble. Jag är också mrs Rowans husvärd.
- Hennes företags husvärd. - Skickade hon hit er?
Det var visst på tiden.
Ser resten av huset ut så här?
- Hur då? - Så här.
Jag ska visa huset för en spekulant.
Det kan ni inte göra. Jag jobbar.
Vad gör ni? Uppfinner ångmotorn?
Jag gör te.
Jag tar citron och två bitar i mitt.
Det är bäst jag skriver en lapp att dörrklockan är trasig.
Jag kanske kan laga den.
Är det ni som är herr Händig?
Ni skulle bli en bra make åt någon.
Jag skulle bli en lika bra kund.
Nå, det skulle nog gå att ordna.
"Washington Kontakter AB." Är det ni?
Vi fyller en bra funktion.
Vi känner till rätt folk, rätt ställen.
Vart man ska vända sig.
Tillhandahåller bakgrunder, förgrunder...
Vi är mästare på att samarbeta och kompromissa.
Men det går inte så bra just nu.
- Så tråkigt. - Låt inte det sänka er.
Jag har haft det värre, och har ett tåligt hjärta.
För vem och vad slår det för?
- Sin ägare, i huvudsak. - Det hade jag kunnat gissa på.
Ändå förekommer det stunder då jag inte är för upptagen.
Jaså? Det måste jag skriva upp. När har ni er slösäsong?
Sen vår. När som helst nu.
Vad sägs om middag på the Cavendish Hotel om två månader?
Visst. Runt kl. 19.30? Är det finklädsel som gäller?
- Ni är en fin flicka, miss Trim. - Gör inte det misstaget.
- Vilket? - Den fina flickan.
Jag är egentligen en ganska dålig flicka och det frossar jag i.
Det är min klient.
Han vill väl inte se källaren?
Du har väl inte några nedgrävda kroppar där?
Vill din klient se sådant så får han se sig om efter ett annat hus.
Jag föreslår att han gör så hursomhelst.
- Hur ser resten av huset ut? - Skinande som en gelépudding.
Ingen gelépudding, tack. Bara notan.
- Kom in, mr Carrell. - Tack.
- Är jag sen? - Nej då, jag är tidig.
- Här har vi tamburen. - Magnifico!
- Tycker ni inte om det? - Jo, väldigt mycket.
Så amerikanskt i ordets rätta bemärkelse. Precis som ni.
Roligt att ni tycker det.
Ska vi börja i husets främre del?
- Om ni föredrar det. - Det gör jag.
Det här är vardagsrummet, arbetsrummet eller musikrummet.
Jag har drömt om nåt sånt här i 12 år.
Säg mig mr Carrell, har du bott i Spanien hela den tiden?
Längre än så.
- Har det varit obebott länge? - I flera år.
Men mrs Rowan har en förträfflig husvärd.
- Jag ser det! - Jag borde...
Snälla ni, det gör ingen skillnad.
- Huset är förtjusande. - Tysta, tack.
Ni är möjligen inte buktalare?
Det kanske spökar.
Kan ni dra för gardinerna? Jag försöker sova.
Är det husvärden?
- Nej, det är mrs Rowans kusin. - Jag förstår. Han hör till huset.
- Nej, han hör till Edwina Collins. - Nej, förlovningen är bruten.
- Igen? - Den här gången förblir det så.
Så sa du förra gången med.
Kitty, ge mig en chans till.
Tror du att bara kan kliva in i mitt liv och plocka-
- upp mig där du lämnade mig...
Var inte så rå, Kitty.
- Bröt du verkligen förlovningen? - Ja. Vill du höra om det?
Vem är det?
Quentin Ladd, mr Paul Carrell. En klient.
- Ja? - Han vill hyra huset.
- Ja, ja. Hur står det till? - Strålande, tack.
Nummer 11 är sen.
Vila dig medan jag visar mr Carrell resten av huset.
- Middag ikväll, kanske? - Det menar du inte?
På väg ut från vardagsrummet, närmar vi oss biblioteket.
Ett mycket inressant rum fullt av sällsynta volymer.
Ursäkta mig. Det kan vara skeppsbrott.
- Kan ni sänka volymen lite...? - Vissa töser motstår inte en vissling.
Det stämmer. Jag är en stackars arbetartös.
Vad tycker ni om huset?
Det är lite damm på gelépuddingen.
Lite damm på er gelépudding också.
- Och här har vi köket, förstår jag. - Paul Carrell!
- Kors i taket... - Pat Jamieson? Hallå där.
- Hej! - Ser man på, världen är liten.
- För liten ibland. - Ni förstår, miss Trimble...
...jag har inte sett Pat sedan... Sedan...
Du gifte dig väl aldrig med flickan?
- Vad hette hon nu igen? Lila... - Vine.
- Vi gifte oss inte. Hur är Madrid? - Madrid är fortfarande Madrid.
Mitt företag bestämde att jag gör mer nytta i Washington.
Hemma igen, tack och lov.
Kommer du stå ut med kvinnorna här?
Frågan är om de kommer stå ut med mig?
Det här kunde vara det perfekta huset att expermintera i.
- Ja. Så, vad gör du här? - Jag är husvärd.
Så egendomligt. Mr Jamieson är alldeles tokig, vet ni.
- Självklart. - Hej! Jaså, hej.
- Duka för en till, kocken. - Det här är mr Paul Carrell.
- Han vill hyra huset. - Hur står det till?
Huset är perfekt, mrs Rowan. Förtjusande.
Och nu när jag träffat ägaren-
- förstår jag var det kommer ifrån.
- Ja. - Ni hör hemma i ett hus som detta.
Och i en gammalmodig klänning-
- med lite blommor kanske... Violer.
Tycker ni om vita violer?
Om de är färska. Det vore de säkert om de kom från er.
- Jag trodde det gällde huset. - Huset är inte till uthyrning.
Jag beklagar om jag orsakat besvär.
Men hur skulle det kunna vara till besvär att träffa er?
- Jag är återgäldad. - Kom, så går vi.
Vi har en träff med bartendern.
Men bara tre drinkar om dan från och med nu.
Säg till om du ändrar dig angående uthyrning.
- Hejdå, allesammans. - Jag föredrar lila violer.
Adjö, mrs Rowan.
När kan du luncha med mig, Pat?
Jag kan inte luncha. Jag har inte tid.
Självfallet.
Den mannen hade en så underlig effekt på mig.
- Tro inte att det inte var meningen. - Han med sina vita violer.
Jösses, vad roligt att se er igen.
Ni är två veckor för tidig.
Nå, jag är glad att se dig.
Jag har haft fullt upp med huset.
- Jag måste säga... - Säg det inte.
- Ni kan tänka det, men säg det inte. - Jag fick era brev.
Ni skrev dock inte så mycket om vad ni verkligen hade för er.
- Hur går det där nere? - Kan jag inte säga.
Vill ni låta mig ta en titt?
Det är ert hus.
Jag hade hoppats att mina brev skulle få er att lita på mig.
Vänta här, är ni snäll.
Okej.
Herre jösses!
Syre?
Hur länge kommer det ta er att göra klar dyktanken?
Hur visste ni att det var en dyktank?
Jag gissade bara.
Vilket höjdtryck står den emot?
Omkring 18000.
- Ni är ganska smart, va? - Det var bara en gissning.
Ganska farligt att prova ut den allena, kan jag tänka mig.
Jaså, det kan ni?
Tja, det var bara en gissning.
Så, vad har ni haft för er?
Åh, inte så mycket. Varit för mig själv.
Bara ridit och tänkt.
- Stora tankar? - Enorma.
Om vad?
Livet med stort L.
Det kan vara givande ibland. Hur gick det för er?
Inte så bra.
- Säger ni? Finns det nåt jag kan göra? - Kanske.
För att säga sanningen så var det därför jag kom.
- Menar du? - Ja.
Det finns inget jag kan göra som jag inte gör.
- Hurså? - Jag vet inte. Jag kanske har fel.
Men jag tycker att ni är den... den... kvinna...
...jag någonsin träffat.
- Och det är väl därför ni är här. - Är ni säker?
Nej, nej, det är bara en gissning.
Jag har gissat mig till att jag tycker om er också.
Och vi är så väldigt olika, så vi kan hjälpa varann.
- Det vill säga, om vi... - Om vi vad då?
Jäkta mig inte.
Sedan jag berättade, har jag tänkt allt möjligt.
På alla möjliga vis.
Bakåt, framåt, åt alla håll. Men mest framåt.
Betyder det att ni bestämt er för att börja leva i nuet?
Jag kom på att ni kanske hade rätt.
Jag var dum och självisk.
Det är hemskt att leva ensam med sina minnen.
Ni har rätt egenskaper för att hantera det med.
Ni ser klart, ni är ärlig, kvick...
...medveten om allt och orädd och...
- Vänta... - Avbryt mig inte.
Jag är inget av det, förutom ärlig.
Jag har bra egenskaper med.
Jag är stark och har massor av energi. Och jag är modig.
Jag låter inte saker sänka mig.
Det är inte bara huset jag kan erbjuda dig, eller mig som assistent.
Jag kan vara din assistent. Jag hjälpte Harry.
Det är inte bara det. Jag måste få vara delaktig.
Jag kan inte bara titta på. Det kan ingen som är bra.
Jag vill inte gå igenom det själv.
Jag vill luta mig mot någon.
- Och se på också. Det klarar jag. - Så?
Så efter allt vi har sagt till varann-
- så förstår vi varann gällande kärlek...
Jag skulle aldrig kunna, och vet att du aldrig skulle kunna eller vilja.
Och så är det allt det praktiska man borde utnyttja.
- Jag tänkte... - Du tänkte...?
Att att du kanske vill gifta dig med mig.
Skulle det intressera dig? För det vill jag.
Jag har insett att det kan finnas andra grunder-
- än kärlek för ett lyckligt äktenskap.
Som vad då?
Gemensamma intressen. Ärlighet, mod och humor?
Tyvärr har jag inte mycket av den varan.
Det tror jag visst ni har, annars hade ni inte tänkt ut det här.
Visst är det ganska komiskt?
Det känns som jag sprungit en mil.
- Mrs Rowan, du är galen. - Ja, och ni med. Det är hela poängen.
- Det skulle aldrig fungera. - Varför inte?
- På grund av spöken? - Av flera anledningar.
Om ni alls är intresserad så kräver jag att ni tänker över det.
Jag menar, två...
Två personer som, trots allt, gifter sig utan kärlek.
- Utan något hopp om den, ens? - Precis så. Precis så.
Jag hade aldrig tänkt tanken om någon älskade mig.
Jag skulle ha så dåligt samvete.
Vill ni ha svartsjukan, övervakningen-
- misären, gnatet, alla krav?
Ni skulle gå säker från kärlekens baksida.
Den sida ni känner till.
Ni skulle ha kamratskap och oberoendet, som ni värderar så.
Och ni kunde arbeta.
Vi kunde båda arbeta utan att bli avbrutna.
Det skulle krävas mycket arbete.
Men det är en sak.
- Jag... - Frun...
Ni skulle aldrig behöva tänka på det.
- Det här är till er. - Tackar.
KÄRA PAT, HÖRDE ATT DU ÄR TILLBAKA.
HAR MASSOR ATT BERÄTTA.
SKRIV TILL MIG PÅ MIN HEMADRESS I CHICAGO. LILA.
Jamie Jamieson.
Det låter ganska tjusigt.
Tro inte att jag inte tänkte på det.
Hur känns det?
- Hur känns det? - Bra. Hur ser det ut?
Så stiligt, så. Du ser ut som Buck Rogers.
Buck Rogers. Eminent flygare, särskilt i stratosfären.
- Var då? - I serietidningsvärlden.
Vi provar syreventilen.
Dörrklockan.
- Anna är ute. Låt det ringa. - Det kan vara general Stevenson.
Håll ställningarna.
Professor Grinza. Kom in, kom in, kom in.
- Hur står det till? - Min kvinnohatande vän.
Hur trivs ni i Washington?
Bara fint. Du stannar över natten.
- Är det säkert? - Absolut.
Ni kunde inte ha kommit lämpligare.
Jag började just med första testet.
Den kommer nog inte fungera inatt-
- men jag vill visa vad jag sysslat med.
Just ja, jag glömde. Vi har tur!
Det här är professor Grinza.
Hur står det till?
Hur står det...? Hur står det till?
Det här är min tank.
- Ser bra ut. - Ingen dålig pump.
Jag kan få upp henne till 9000 m på mindre än två minuter.
Säg mig, Patrick. Vem är det där?
Förlåt mig.
Får jag lov att presentera min assistent och fru.
- Nämen! Gratulerar. - Tack.
Mrs Jamieson, jag kan bara säga...
- Mrs Jamieson, grattis till er med. - Tack så mycket, professorn.
Nu sätter vi fart. Vi kan väl sätta igång?
- Vill du kliva in i ditt plan? - Lycka till.
Tack. Du med.
Du är väl försiktig?
Kör långsamt. Krocka inte med några moln.
Få inte i dig för mycket syre, så-
- att du blir tagen för rattfylleri.
- Hur vet jag om jag får för mycket? - Det märker du.
Tar du hand om ventileringen?
Okej.
Syre börjar tillföras på ett tryck av 1,8 kg.
- Höjd 1200 m vid noll minuter, 20. - Klart.
Du var inte gift när jag träffade dig i Chicago.
Nej. Syre tillförs på 4,7.
Höjd 18000 vid noll, 58.
- Syreintag perfekt. - Klart.
Ni var kanske förlovade då?
Nej. Vi träffades för två månader sen.
- Hon är inte som flickan i Paris. - Sannerligen inte.
- Syre tillförs på 5,1. - 149. Syreintag perfekt.
- När gifte ni er? - I eftermiddags.
I eftermiddags? Men Pat, det är din bröllopsdag!
Jag oroar mig för ventilen.
- Syrenivån är fortfarande 5,2. - Syreintag perfekt.
Jag har stor nytta av henne. Brukade jobba med Perry på Columbia.
Ja. Bra, bra. Men vad gör jag här?
Det är här jag laddar den.
- Syretillförseln ökar nu. 5,9. - Höjd perfekt.
Syreintag...
Jag känner mig så intagen, uttagen, upptagen...
Jag tar, ni tar, alla tar.
Jag tar, ni tar, jag tar, alla tar.
Det avgör saken. Kom ned.
Kör in mot trottoarkanten, fru Upptagen.
- Vad hände? - För mycket gas.
Vad?
Åh, Pat, jag hoppas det inte var mitt fel.
Nej, nej, nej. Hur känner du dig?
Bra. Det känns bra.
Det kanske var något med ventilen.
Jag känner intag, uttag, upptag. Jag vet inte, jag...
Tre tusen-
- 2000-
- 1000.
Säker landning, fru Upptagen.
Hur gick det?
Vänta, jag måste lösgöra den här.
Vi kanske kan prova igen, på ett lägre tryck.
Nej.
Jag tror inte problemet låg däri.
- Gör ni det, professorn? - Kanske inte.
Men det kan inte lösas på en dag.
Särskilt inte på er bröllopsdag. Mrs Jamieson, ni anar inte...
Ni förstår, jag var Patricks fars bäste vän.
Jag är så lycklig över att han hittat det han sökte.
- En kvinna som kan stå på huvudet. - Precis.
Precis, Patrick.
Mrs Jamieson, nu när ni landat-
- från 10000 meters höjd till den nivå som ni gifte er på-
- ska jag nog tacka för mig.
Nej, stanna över natten.
- Sa du inte det till honom? - Jovisst.
Vem? Jag? Nej, tack. Jag har ett brådskande uttag. Jag är sen.
- Nej, nej. - Ni måste stanna.
- Det vore larvigt om ni gick. - Adjö, adjö.
Vi har gott om plats. Snälla, stanna.
- Professorn, ni förstår inte. - Vad förstår jag inte?
Ni förstår, vi skulle vilja ställa några frågor till er.
Men Patrick, du är en stor pojke nu.
Jag är tillbaka imorgon eftermiddag när jag träffat general Stevenson.
Jag ska tala om att du gjort tillfredställande framsteg.
Så här långt, i alla fall.
Till och med Dizzy vill att du stannar.
- Vad heter hunden, sa du? - Dizzy.
Dizzy?
Inget dåligt namn att leva upp till i det här huset.
- Adjö, mrs. Jamieson. - Adjö.
Jag är glad att ha träffat dig. Hej då, Pat.
Professorn, er...
Han hade inte behövt håna Diz.
Det är ingen idé att försöka förklara vårt äktenskap för alla.
Nej, folk kommer inte förstå.
Blev du besviken?
På experimentet? Nej då, vi får mer att jobba på, bara.
Jag släcker ljuset, jag är trött.
Är du trött? Jag har varit 10000 m uppe i luften.
- Upp och ned, med. - Skämdes du över mig?
Jag var stolt. Grinza gillar dig med.
Vi har fått en flygande start.
Hej, vad gör du?
- Är det här din pyjamas? - Det hoppas jag. Hurså?
Skönt att jag slipper se dig i den.
Fiskögon som simmar i slem.
God natt då, fru Upptagen Intagen.
Om jag inte kunde göra en bättre hjälm än så...
- Det gör vi. - Du gör det.
- Frukost kl. 07.30. - Tack.
- God natt. - God natt.
S YRE I FÖRHÅLLANDE TILL HÖJD
Diz? Hallå, Diz. Diz?
Diz?
Mr Jamieson. Mr Jamieson.
Vad gör du i mitt sovrum?
Ut härifrån.
Det vore bättre om du slutade låtsas.
Låtsas? Att du inte skäms!
Var är min morgonrock?
Du råkar ligga dig i min säng.
Ja.
Jag borde ha förstått det.
Du får väl låsa in mig helt enkelt.
Det är faktiskt inget brott.
Gör man det, så gör man.
Gör vad?
Går i sömnen.
Jag är sömngångare.
Finns inget botemedel. De kastar ut en ur armén p.g.a. Det.
Åh. Pat, Pat.
- Är det okej? - Ja.
Om det blir värre får du ringa...
Det kan inte bli värre. Om du visste...
Jag vet.
God natt.
Var höll du hus när jag behövde dig?
Påminn mig om att byta ut dig mot en katt.
Puls 122
Testobjekt P. J.
Vad var måttet nu igen?
Hundratrettiotre komma sju.
Vi kan väl släppa in lite mer ljus?
Vi borde åka ut och fiska imorgon.
Hundratrettiotre komma sju.
Kom hit, jag vill visa dig nåt.
Ja, vad då?
- Naturen. - Var?
Där ute.
Var inte rädd att andas in den. Det är bara frisk luft.
Frisk luft? Vad ska det vara bra för?
Du och jag efter sex månader i en källare.
Jag andas väl din friska luft-
- och luktar på dina färska blommor-
- och lyssnar på dina skrikiga fåglar.
Men jag umgås inte med besökarna som är på väg hit.
Hejsan, Dizzy. Är det nån hemma?
Är det nån hemma?
Nämen hejsan. Vill du följa med på en skumpig åktur?
Absolut inte. Vad gör du här?
Samma som dig. Besöker vänner.
Vilka vänner?
Där borta.
Du menar där borta, eller hur? Det är där Edwina Collins bor.
Virginia i april.
Edwina Collins vilken månad som helst.
Är ni förlovade nu igen?
Självfallet inte. Jag råkade stöta ihop med henne, bara
Och hon bara råkade bjuda hit dig?
Mig och flera andra, som Sandy Burnham, Paul Carrell.
Är han här också?
Jag tyckte väl jag hörde vargar yla inatt.
Jaså, är jag en varg?
Du är en förklädd kanin.
Jaså, du? Och när blev du kysst senast, min kära?
Låt se här, vad är det idag? Lördag?
Natten före denna, antar jag.
- Av vem? - Ett oidentifierat objekt.
Någon i uniform.
Ingen arméIotta i alla fall.
Kul, hördu.
Var håller herrskapet hus?
Jobbar som vanligt, och får inte bli störda.
Hörs det några tassande smö fötter än?
Har inte hört efter.
Paul sa något lustigt om dem imorse.
Han undrade om jag hade märkt något.
Som att hon börjat ha hans vita violer i håret?
Nej. Han undrade om jag hade märkt frånvaron av en viss sak.
Frånvaron av vad?
Tja, det är lite svårt att förklara det i ord.
Du kanske kan agera ut det.
En lysande idé.
Anta att jag är Pat och du Jamie.
- Okej. - Du ser inte ut som Jamie.
Luta på huvudet lite. Det är bättre.
Paul säger att han inte tror sig ha sett dem göra så här nån gång.
Jaså, det säger han?
Och inte bara det, utan även det här.
Har du märkt det också?
Jag börjar göra det.
Vi kanske skulle kunna öva lite till.
Andra akten.
Ridå.
Hej Jamie, jag hoppas att jag inte stör dig i ditt arbete.
Jag hoppas jag inte stör dig i ditt.
Det här är inte arbete.
- Det har du rätt i, Blixten. - Hon heter inte Blixten.
Hon vill kanske ha en drink.
Jag går och ser vad vi har.
Vad får det lov att vara? Rom Collins, Tom Collins...?
Edwina Collins?
Men, Kitty Trimble, skäms hon inte?
Försök inte ge mig dåligt samvete.
Skulle jag aldrig drömmma om, det verkar så roligt ut.
Ofta är det det.
Ofta?
Händer det dig ofta?
Tja, inte oftare än vad som är bra för mig.
Det händer aldrig mig.
- Det får jag hoppas. - Hurså?
- För att du är annorlunda. - Hur då?
Jämfört med mig?
Du är av en viss högresthet.
Lång, menar du?
- Jag är inte så lång. - Högrest i själen, menar jag.
I tillägg till det är du gift.
I tillägg till det är jag från New England.
- Så, du förstår? - Kära nån.
Du menar väl inte på allvar att du vill bli uppvaktad?
Nej. Jag vill bara känna att nån skulle kunna vilja.
Det var förstås den där brasilianaren som försökte hålla handen-
- under bordet.
Men han ville nog bara vara vänlig.
Säkert. Precis som Paul Carrell. Där har du en vänskaplig en.
Paul ser inte mig på det sättet.
Han ser inte någonting på det sättet.
Jag tar det, Anna.
Hallå?
Ja.
Ja, han kommer ikväll.
Vilken tid tänker överste Braden ringa?
Ja. Ja, tack.
- Jösses. - Goda nyheter?
Kanske. Jösses!
Hallå! Washington ringde.
- Vem var det, översten? - Kontoret. Han ska ringa senare.
Han retas bara? Han har väl rätt till det, antar jag.
- Vem var din besökare? - Quent.
Så bra. Han för med sig lycka.
- Som vad då? - Dig.
Men mr Jamieson, vad är det ni säger?
Jajemen, det var en lycklig kväll för mig när du friade.
Friade jag till dig? Det skulle aldrig en dam göra.
Du är ingen dam, utan min partner.
Föreningen Jamieson och Jamieson fungerar, eller vad säger du?
Formeln är perfekt.
Du har förvandlat mig till något dugligt och levande.
Jag kände det som mest idag.
Struntprat. Ingen har förvandlat dig.
Du är din egen kreation. Det kommer du alltid vara.
- Men... - Men?
Jag undrar om du saknar kärlek mer än du erkänner.
Nej, det gör jag inte. Gör du?
Som springer och gömmer dig varje gång Lila Vine är i stan.
Jag springer inte och gömmer mig för nåt.
Jag har för mycket på hjärnan för att tänka på nåt sånt.
Få in det i ditt lilla huvud.
Mitt huvud är utan tvivel det enda jag ska få in det i.
Och det har jag redan.
- Så varför i kärlekens namn...? - Vad då kärlek, Pat?
Vad har vi två med kärlek att göra?
- Washington. - Jag hoppas det.
Ja?
Ja. Ja. Säg att jag är på väg.
Jag lovade Paul Carrell att rida med honom idag.
- Behöver du mig nåt mer? - Nej, nej.
Imorgon ska du lära dig rida, visst?
Imorgon.
Visst är det fint?
Det är perfekt.
Det är första gången jag är i Virginia i april.
April, April, hon skrattar glatt
Det är en dikt.
April är den ondaste månad
- Det är en annan dikt. - Hur lyder resten?
April är den ondaste månad Sår violer i den döda marken
Blandar minnen med vilja
Vem skrev den?
T.S. Eliot. "The Waste Land".
Vad kommer sedan?
Rötterna vattnas av vårens regn
Jag var en vissen kvist.
Nu blomstrar ni.
Blandar minnen med vilja
Säg mig en sak. Varför har ni aldrig frågat mig om Lila Vine?
Ni visste att jag kände henne.
För att jag inte var intresserad.
Högst ovanligt. Såvida...
Såvida vad då?
Jag kommer aldrig förstå mig på de amerikanska äktenskapen.
Äter ni lunch med mig nästa vecka, det vanliga stället?
Om jag är i stan.
Skulle ni föredra om jag frågade Pat den här gången?
- Vad är så roligt? - Ni. Och ert stela sätt.
Skönt att ni kan skratta.
Varför skulle jag inte det?
För att jag plötsligt har insett en mycket märklig sanning-
- om en underbar flicka som inte älskar sin man.
Som inte älskar...?
Vad pratar ni om?
Som aldrig har gjort det. Möjligtvis älskar inte han heller er.
Mitt i allt detta överflöd, svält.
Aldrig arg på honom.
Aldrig illvillig. Det perfekta äktenskapet.
Och nu detta totala ointresse för den flicka-
- som han var, och eventuellt är, kär i.
- Eventuellt? - Det bevisar att du inte älskar honom.
Jag och Pat kanske tycker-
- att två personer kan hjälpa varann mer om de inte är kära.
Väldigt perverst. Men intressant.
Vi är lyckligare än de flesta som gift sig av kärlek.
Om det fungerar...
...vad spelar det då för roll? - Ingen, förutom för mig.
- Vi får prata om det i stan. - Det kommer vi nog inte.
Mitt stela sätt, sa ni?
Så dumt av mig. Vi får prata om det i stan.
Det var sista gången ni gjorde så.
Om ni önskar det, så.
Det gör jag.
Det ni just sa om Pat och mig, det är inte sant.
Vi är väldigt kära på alla sätt och vis.
Jag har redan glömt att det hela kom på tal.
Pat! Hallå?
Pat?
- Var är mr Jamieson? - Han har åkt till Washington.
Till Washington?
General Stevenson ringde. Tar kvällståget till Chicago.
Det är nu det gäller... Hälsningar Pat
- Var är miss Kitty? - På framsidan.
Jag skickar ett telegram om jag kommer med tåget till Chicago.
- Något mer, översten? - Nej, inget mer. Förutom lite sömn.
Låser sig dörren från utsidan?
- Inte alls. - Tack.
- Varför frågade ni det? - Jag berättar senare.
Det gör väl inget att jag bad om bäddade britsar?
Jag behöver sömn.
Det var en hund som skällde utanför mitt fönster hela natten.
- Gillar ni inte hundar? - Om de håller sig på sin kant.
Sa jag nåt roligt?
Nej, nej.
Har du nåt emot om jag tar den nedre?
Nej då, nej då.
Jag har inget emot nånting.
Jag bara hoppas att ni tog med er sömntabletter.
Jag tar aldrig piller
Vad är det där?
Det här är en av mina små uppfinningar.
Hej, Diz.
Den fungerar precis likadant som den andra masken.
Inte vid de lägre temperaturerna, förstås.
Syrebehållaren bärs på ryggen.
Mr Jamieson.
Och ventilen fungerar automatiskt.
- Mr Jamieson. - Ja, och så har jag... Ja?
Jag har blivit tillskriven att assistera er...
...i utförandet av ett seriöst vetenskapligt...
- Vem är det? - Jag söker en mr Patrick Jamieson.
- Jamie? - Hej, Pat.
- Jag hann med tåget. - Bra.
Hej, Diz. Jisses, det var nära ögat. Jag hann inte ens packa en väska.
- Överste Braden, det här är min fru. - Är det inte tur?
Jag hoppas jag kan hitta en brits.
Det ligger på min lott nu.
Nej, nej. Jag hittar en ledig brits nånstans.
- Va? - Vad jag menar är...
Vi kan lotta om det.
Inte då. Jag hittar nåt.
Jag beklagar att jag orsakar...
...ett sånt besvär. - Jag intygar er, det är bara ett nöje.
- God natt. - God natt.
God natt, översten.
- Så... - Hej.
- Jag var tvungen. - Jag är glad att du kom.
- Menar du det? - Ja. Det är bara...
Har du en extra pyjamas med dig?
Det tror jag, ja. Jag hoppas det.
Ursäkta mig, översten. När önskar ni och den andre herren...
...bli väckta? - En timme innan vi är framme.
Tack översten.
Översten sover i badrummet.
Fast han sover inte.
Stackars översten.
Skulle du vilja knyta den här åt mig?
Jag är rädd att knyter jag den, så inser jag hur jag knyter upp min egen knut.
Ser fortfarande ut som fiskögon.
Vilket?
- Vill du byta? - Nej, nej.
Tack, men nej tack.
Vill du ha nåt att läsa? Jag har några böcker med mig.
Du är allt lustig.
Du kom inte ihåg att ta med dig någon pyjamas, men böcker...
Böcker är viktigare.
Bara i vissa stater.
Högsta domstolen har inte bestämt sig än.
Kan du slänga upp tidningarna som-
- ligger i väskan, vännen?
Tack.
Läste du Steiners artikel om stratosfären-
- i senaste "Technical Review"?
Den var inte så bra. Bry dig inte om att läsa den.
Oj, jag hade helt glömt den här.
Den här vad då?
Låt kärleken vara sann
Ïdenna värld som verkar Ligga framför oss som ett drömland
I vilket nummer av "Technical Review" är den?
Matthew Arnold. Det var min fars favoritdikt.
Vilken är din?
Favoritdikt?
Män brukar sällan snegla Åt tjejer som har glasögon
Jag tycker också om Dorothy Parker.
Här är Edna Millay.
Kom tillbaka till Astolat! Jag ska inte be dig vara snäll
Och du kan gå när du vill Och jag kommer stanna kvar
Den duger så här långt.
Pat, har du hört en dikt som lyder så här:
April är den ondaste månad Sår violer i den döda marken
Blandar minnen med vilja Rötterna vattnas av vårens regn
Varifrån kommer den?
Paul Carrell, imorse.
Carrell?
Det låter inte alls som honom.
Jag skäms över mig själv. Jag ljög för honom idag.
- Jaså? - Ja.
Jag sa att du och jag älskade varann väldigt mycket, på alla sätt.
Hur kom det ämnet på tal?
Han kysste mig.
Gamle gode Paul.
Temperatur?
Temperatur normal.
Syreintag?
Syreintag perfekt.
Sikten?
Sikten är klar.
Klart.
God natt.
God natt, Pat.
Mr Jamieson. Mr Patrick Jamieson.
Mr Jamieson.
Jag älskar den här musiken.
Börja inte nu.
Tolfte våningen.
Vet ni var jag kan köpa lite blommor?
Cleopatra Roof.
Vill herren ha något?
Ja, jag vill ha massor. Det är april.
De där är väldigt vackra. Fem dollar.
Var inte ledsen. Jag har fem dollar.
De här bör göra min fru glad, och den bör göra er glad.
Jag är glad.
Blommor ger mig hösnuva. Ursäkta mig.
Patrick Jamieson.
- Ja? - Mr Jamieson?
- Telefon till er. - Tack.
Ni kan ta det där borta, mr Jamieson.
Jag kanske gör en reservering senare.
Très bien, monsieur.
Ja, jag gör den på franska.
Tack.
- Tack. - Tack. Tack.
Ett samtal till mr Jamieson?
Ja.
Hallå.
Hej, Lila.
Ja. Ja, jag minns dig.
Vad är det som... Vad...
Nå...
Det är väldigt olyckligt, men jag...
Hur...?
På vilket sätt skulle det hjälpa dig att träffa mig, Lila? Jag...
Nej, säg inte så.
Ja, ja, ja, okej. Okej. Jag ringer imorgon.
Jag ringer dig imorgon. Ja. Ja, ja.
Det är inte min födelsedag.
Jag vet. Det är min.
Min önskan kommer gå i uppfyllelse.
Kanske.
Vad är det som försiggår?
Tja, du förstår...
Det är egentligen inte min födelsedag förrän nästa... vecka.
Men jag tänkte att vi skulle ha en anledning att fira-
- vår första natt ihop på ett hotell.
Skål för dig, Pat.
Och för dig, Jamie.
Det är gott, tycker du inte?
Det är hemskt länge sedan jag drack något.
Tycker du om min nya klänning?
Jag gillar den. Dizzy gillar den.
Jag tänkte att vi kunde gå ut och dansa, om du inte är för trött.
Men vi kan förstås fira här annars.
Ta lite mer vin, Pat.
Det finns ett ställe en trappa ned som heter Cleopatras rum.
- Cleopatra på taket. - Jaså, är hon?
Ännu bättre för oss. Så högt som möjligt, 15000 m.
Kanske till och med 20000 m om vi dricker tillräckligt.
Grinza sa...
- Men det är en annan historia. - Vad sa Grinza?
Jag förde ett långt samtal med honom via telefon.
Han tycker verkligen om dig. Jag tror han gillar mig med.
Han vill att vi ska vara lyckliga.
Han tyckte inte jag skulle åka hem före dig.
Hem?
Ja, jag är inte till nån större nytta-
- nu när armén har tagit över.
Stackars Pat. Du är trött, eller hur?
Och Cleopatras rum är säkert alldeles fullpackat.
Dessutom blev Cleopatra biten av en orm-
- och det vill vi väl inte ska hända oss?
Skål för oss, Pat.
Skål för oss.
Vi kan få Cleopatras musik här på det egna rummet.
Vetenskapen är fantastisk.
Vi behöver inte gå ned en trappa.
Vi kan dansa här på kammaren.
Får jag lov, mr Jamieson?
Ni lyssnar på dansmusik från restaurang Cleopatra Roof.
Vi öppnar den andra vinflaskan.
Det är din tur.
Avslaget.
Väldigt avslaget.
Ja.
Synd. Dizzy, ned från soffan.
Ned från soffan, sa jag.
Dizzy, bort från soffan.
Tack.
Förlåt att jag blev så ilsken.
Jag kanske kan laga den.
Tack.
Varför gifter du dig inte med henne?
Varför åker du inte och träffar henne?
Varför skickar du inte efter henne?
- Jag kom hit i jobbet. - Du vill träffa henne.
Så varför i herrans namn gör du det inte?
Du är fri. Skicka efter henne.
Jag är ledsen, Pat.
Det är jag med.
Gå ned, Diz.
Du klagar inte på att jag träffar en flicka för mycket, utan-
- på att jag inte träffar henne alls.
- Det är mycket värre. - Hur då?
Om du är rädd för att träffa henne, älskar du henne än.
- Det låter inte vettigt. - Det vet du att det gör.
Varför i allsin dar förstår du inte?
Jag går på en promenad.
Jag är inte här när du kommer tillbaka.
Det är upp till dig.
LABORATORIUM
Det är en stor dag idag, min pojke.
Få se nu.
Puls, andning, blodtryck.
Så synd att fru Upptagen Intagen inte får se din triumf.
Ja.
Säg mig ärligt nu, Patrick, skulle du vilja skjuta upp testet?
- Hurså? - Tills din fru kommer tillbaka?
Hon kommer inte tillbaka. Nu sätter vi igång.
Så...
Dåså, Patrick, du ska nu testa-
- din egen suveräna syrgasmask-
- i luftburet tillstånd.
Jag hoppas den fungerar lika bra uppe i luften som nere i källaren.
Så där.
Ta på den här.
Så ja.
Nu, Patrick. Se till att hålla ljusstrålarna paralella.
Om de börjar flacka så vet jag att du har problem.
Okej? Lycka till.
Nu så, pojkar. Kom med taket.
Bäst att starta syret nu, mr Jamieson.
- Vad är höjden? - Höjd 2700 m. Temperatur över 61.
Vicka på styret, Patrick.
Håll still nu.
- Höjd 8800 m. - Då flyger vi, Patrick.
Höjd 8800 m. Temperatur, under 21.
Tjugoett vid 8,8.
- Är allt som det ska, Thompson? - Ja.
Puls 67.
Andning 11.
Blodtryck 129/83.
Inget tokigt ännu, doktorn.
41 varv per minut.
Höjd 12500 m. Temperatur, under 61.
Periferiseende en aning nedsatt vid 13700 m.
Blodtryck, 113/70.
Andning ned till sju.
- Vad ligger pulsen på? - Åttiofem.
Bra.
Pulsen upp till 92.
Femtiotusen.
Han har klarat det.
- Höjd 16000 m. - 1,6 mil.
Det är 2000 m högre än vi hoppats på.
Andningen ned till sex. Pulsen upp till 101.
Ta ned honom samma stund som han tuppar av.
Jamie.
Vi klarade det.
Dizzy, kom hit. Kom hit. Kom hit, Dizzy.
Tyst nu. Kom hit.
Tyst.
Hej på dig, Dizzy. Vad gör du hemma?
Det var på tiden. Fick du mitt telegram?
- Skulle jag det? - Ja, uppriktigt sagt.
Har du sett Quentin Ladd ligga här någonstans?
- Vad är allt det där? - Det är en överraskning åt Jamie.
Det är du som ska få en överraskning.
Jag lämnade just Jamie i armarna på Paul Carrell.
Vad pratar du om?
De dansar, Einstein. Inget mer, än. Hoppas jag.
Gamle gode Paul. Han ger sig inte.
Vad hände i Chicago? Sedan Jamie kom tillbaka-
- har hon sett ut som ett åskmoln.
Titta, Paul glömde visst sina tändstickor.
Han äger även en fungerande tändare.
Han är ingen amatörbombfällare.
Personliga erfarenheter på den banan?
Bara en lätt genomgång.
Han tror han är på mållinjen nu, va?
Vet du vad jag tycker om män?
Jag tycker att de är de mest korkade, ignoranta, självgoda-
- närvarande sällskap inräknat.
- Givetvis. - Du i din tur har sällskap av Quent.
Han har inte ringt på tre dagar. Jag vet inte var han är.
Men jag såg hans älskade Edwina på festen ikväll.
Vilket gäng.
För all underhållning stod en flicka-
- från Chicago som jag träffade igår. Lila Vine.
- Var? - På nån sån där cocktailfest.
Hon kan verkligen ta över en fest, den där Lila, med sitt piano.
Hennes söta små lockar och den långa cigaretthållaren.
Såg du nånsin den?
Den är så lång att hon kan röka i två rum samtidigt.
- Du gillade henne visst inte? - Jag älskade henne.
Det gjorde Jamie med.
- Var Jamie där? - Med mr Carrell.
Lila sjöng några av dina favoritmelodier för henne.
Var är Jamie nu, sa du?
På the Whitestone.
- Måste jag klä upp mig? - Ska du dit? Det är rätta takten.
Om Quentin är där kan du hälsa att jag har fått nog av honom.
Han är som rökning. Det är lättare att sluta helt.
Förresten. Jag tror jag följer med och säger det till honom själv.
Vad är händer här?
Nåt brittiskt eller ryskt evanemang.
Tack.
Hallå där.
Nå, vad tycks? De antog mig.
- Jag är stolt över dig. - Tack.
Vad är det som är fel?
Vill du inte vinna kriget?
Oj, hemskt ledsen.
- Vill ni maka på er? - Självklart, sir.
- Gå in, bara. - Tack.
Härliga gossar.
Hej hå och en flaska med rom.
Kom, jag är törstig.
Jag har nåt att säga till dig.
Se upp, sjöman. Svallvågor i sikte.
Telegrafera mrs Jamieson.
Hon kanske har gått.
Dåså, gott folk. Rykande het bourbon.
Gör en inget gott.
Men mig passar det gott.
Jag går och ser om de lämnat några spår.
Vill ni komma den här vägen, Miss Trimble?
Så, vad var det du ville säga?
- Hej då. - Hej då?
- Är det vad du ville säga till mig? - Ja.
Nå, nu har du sagt det. Skål. Jag vill säga nåt till dig med.
- Vad? - Hej.
Hej Kitty, hur mår du? Välkommen tillbaka.
Jag tänker inte komma tillbaka.
Jag har stått ut länge nog.
Du är opålitlig, illojal och otacksam.
Du klarar dig fint. Här, testa den här.
Jag är inte klar. Bortsett från med dig. För alltid.
Det här kan vara sista gången vi ser varandra, du vet.
Ska du verkligen åka någonstans?
Det vet man aldrig inom flottan.
Kanske redan imorgon?
Jag trodde att du åtminstone hade velat kyssa mig farväl.
Bara som en patriotisk gest, förstås.
Jag säger hur det blir när jag druckit upp min drink.
- Jag kommer sakna dig. - Det kommer du inte alls.
- Den klär dig. - Tycker du?
Då kanske du kan ta och dricka upp din drink?
Luta huvudet bakåt så länge.
Det blir din sista kyss.
På min heder som sjöman.
Adjö, sjöman.
Adjö, löjtnant.
Det var den snabbaste befordran en sjöman nånsin fått.
Det är en ubåt vid fören.
Gör er beredd att angripa.
Förlåt mig miss Trimble, har ni sett Quentin?
Han var här alldeles nyss.
Quentin.
- Så du var bara tvungen att göra det? - Ja, Edwina.
Jag sa ju att far försökte hitta ett uppdrag åt dig.
Jag har redan ett uppdrag.
- Som vad? - Amiral.
Mycket lustigt. Jag går hem nu, och vill att du följer med.
Jag är rädd att det inte går. Flottans restriktioner.
Punkt XI, sektion 3.
En amiral rättar sig efter en enda person...
...sin fru.
Gratulerar, ni kommer bli väldigt lycklig.
- Edwina, har ni sett...? - Ja.
- När gick hon? - Jag trodde du menade Quentin.
Jag menade Jamie.
Ni har varit bortrest, eller hur professorn?
Om ni inte vet när Jamie gick hem...
Varför skulle hon gå hem? Hon hade roligt.
Har Don Juan också gått?
- Om ni menar Carrell...? - Om jag menar Carrell.
Han lämnade festen ensam.
Då är väl allting bra?
Jamie är troligen på väg hem-
- och Paul sitter antagligen på sitt rum och läser en bok.
Hur är det fatt? Ni ser orolig ut.
Det är jag. Jag är orolig för er.
Ni borde kolla upp ert förstånd.
- Vem är det? - Pat Jamieson.
- Vem? - Pat Jamieson.
Nämen Patrick, jag trodde du var i Chicago.
- Nej jag är i Washington. - Jag ser det.
Tänkte jag skulle titta förbi.
Jag ser det med.
Det ser nästan ut som om du hade väntat mig.
Jag tycker inte om att dricka själv.
Det är i min smak.
- En cigarett? - Nej, tack.
Jag gillar inte rödtoppade cigaretter.
Lite vin?
- Hur hittade du Jamie? - Hur jag hittade henne?
Varsågod, Patrick.
Inte samma sak som det vi brukade dricka i Paris, men väldigt trevligt.
Du lämnade lite rött på glaset med.
Tänka sig.
Hemsk service på det här hotellet.
Berätta hur du hittade Jamie.
Jag berättar när jag ser henne.
Jag trodde hon skulle vara på festen.
- Det var hon. - Var hon?
Hon strålade.
Resan till Chicago måste ha gjort henne allt gott i världen.
Skål för den nya Jamie.
Är det något fel på den gamla?
Uppenbarligen inte.
Den perfekta frun och den perfekte mannen.
Inga brister, ingen avundsjuka.
Äktenskap utan smärta.
Du vill att jag ska tro det är hennes sjal.
- Varför säger du det? - För att jag känner dig.
Men jag känner Jamie med-
- och därför vet jag att det inte är hennes sjal.
Den där betyder inte heller nåt.
Jag trodde inte du var svartsjuk.
Aldrig på dig, min vän.
- Lila Vine sa en gång... - Det är inte vad vi pratar om.
- Jamie är inte Lila, är det så? - Så är det.
Lila skulle kunna gömma sig bakom den dörren.
- Men aldrig Jamie. - Din tillit är beundransvärd, Patrick.
Men som den vetenskapsman jag är bör jag nog utforska saken.
- Jag avråder dig. - Varför då?
För att jag inte vill att du gör det.
- Nyckeln. - Vad ska du in där och göra?
Bevisa att jag har rätt.
- Behöver du bevis? - Nej, du gör det.
Om jag inte får gå in i rummet-
- kommer du hitta på nån historia efteråt.
Ge mig nyckeln, eller så sparkar jag in dörren.
Som du vill.
- Nå, är vetenskapsmannen nöjd? - Det har jag alltid varit. Och du?
Absolut. Nu dricker vi vin.
Ja.
Upp med hakan. Vad oroar du dig för nu?
Jag oroar mig för någons fot.
- Min? - Nej, din väns.
Det är bäst du sparar den åt din vän. De är ransonerade.
- När gick hon och lade sig? - När hon kom hem.
Var det du som lämnade tårtan?
- Ja. Såg hon den? - Ja.
Sa hon något?
Hon sa att hon inte ville bli störd.
Vilken tid kom hon hem?
Det är svårt att säga.
Sedan du pillade med köksklockan har den inte gått rätt.
Ser du den här, Diz?
Det är en medalj.
Det är medaljen de gav mig för syrgasmasken.
Oavsett vad du tycker om henne-
- så fötjänar hon den mer än mig.
Tyst nu. Vi får inte väcka henne.
Eller?
Nej, nej, inte nu, Diz.
Ta det lugnt, Diz. Titta nu.
Titta nu, Diz, det är okej.
Jag är vaken, ser du? Titta nu.
Nej, Diz!
Du, du, ta det lugnt. Ta det lugnt.
Var inte så svår nu, Diz. Det är inte på den nivån.
Det är bara på skoj. Titta på mig nu.
Titta nu.
Titta, titta.
Pat, raring.
Du är tillbaka. Hur är det med dig?
Förlåt, raring? Åh, jag mår fantastiskt.
Jag gick upp 1,8 kg och ned igen.
Jag är full av alla möjliga rackartyg.
- Har vi inte roligt? - Vad...?
Din utmattade stackare. Du har jobbat för hårt igen.
Nordanvind, och det börjar snöa-
- vad ska stackars Patrick då göra?
Du... Du.
Du. Du. Hördu!
Kom ned, kära du, så ska jag jag spela på pianot för dig.
- Vad, raring? - Jag sa inget.
- Vad, sötnos? - Jag sa inget, sa jag.
Samme gamle Pat. Käbblar alltid emot.
Nå, hur tycker du jag ser ut?
En aning överbelyst.
Jag är överlycklig att ha dig hemma.
Kom och kyss mig, jag tolererar inte annat.
Är det vinet som talar?
Vad, raring? Åh, nej. Bara ren, härlig djurisk anda.
Jag älskar djur, gör du det med?
Hon älskade sitt chiffongnattlinne.
Bär det med pälsen utåt. Bär det med skinnet inåt.
Kom och kyss mig.
Nej förresten, jag har lagt ned timmar på sminket.
Gillar du blommorna, sötnos?
Paul är så omtänksam. Jag får inte glömma att lägga tillbaka dem.
Lägg tillbaka Paul också.
Lukta på dem.
Paul, kära Paul. Du vet, han är tokig i mig.
- Vad föreställer du egentligen? - Jag? Jamie Kocko.
Den franska jäntan. Jag har återupptagit musiken un petit peu.
Vill du höra?
Sluta!
Men, raring. Lila berättade att du fullkomligt älskade cette chanson.
Kom hit, min lilla törnrosa.
Vad är det, raring?
Det ska du snart få veta.
- Men du tycker ju om såna flickor. - Nej.
Toujours unga. Toujours glada. Toujours i höga klackar.
Det finns inget med det som jag gillar.
Jag gillar inte din klänning, inte dina blommor-
- och inte den här!
Aj! Jösses.
Inte ens ditt eget.
Det är visst mitt.
Det låg i en låda i min fars skrivbord.
Hur bär du dig åt?
Jag har gett dig en liten fingervisning.
Fem korkskruvar.
Så du såg Lila.
Ja.
- Det gjorde jag med, i Chicago. - Jaha?
Så din lilla imitation var lite onödig.
Ju snarare vi skiljer oss, desto bättre, om du älskar henne.
Just det.
Nu när du har din frihet tillbaka-
- vad ska du göra med den?
Minnas ditt skinande ansikte, antar jag.
Så sött, Pat. Väldigt sött. Jag tror jag nöjer mig med det.
- Vem av oss ska ansöka om skilsmässan? - Du.
- Jag har inga grunder. - Pat, jag måste tala om en sak.
Jag vet inte om jag vill höra. Jag är säker på att jag inte vill.
Det spelar ingen roll.
Har jag ingen auktoritet ens i ditt eget hus?
- Jag gjorde det nästan. - Vad?
- Föll. - För Paul? Det är ju fånigt.
- Jag vet. Men det är sant. - Äh, struntprat.
Du är inte den fallande typen.
Du är som tornet i Pisa.
Du kommer alltid luta åt ett visst håll, men förblir upprätt.
- Du tror inte jag menar allvar. - Okej, du är allvarlig.
Ska jag eller du åka till Reno?
Vi kan åka tillsammans, Pat.
Det kanske blir roligt.
Mäkta tjusigt, det här landet i väst.
Ja.
Känner du av höjden?
Jag trodde det var mitt hjärta.
Nu flyger vi in över staden.
Det där måste vara the Metropole.
Fint hotell, har jag hört.
Jag hoppas de har lediga rum. Är det någon vid disken?
- Ja, här. - God kväll, vem ni nu är.
- God kväll, fröken. - Frun, om jag får be.
Så gärna.
Har ni två rum reserverade åt Jamieson?
Hur länge har ni tänkt stanna?
Det vanliga, sex veckor.
- Så ni är ute efter skilsmässa. - Det är vad han är ute efter.
Var inte fånig. Han är uppenbarligen tokig i er.
Vad får er att tro det?
Hans hjärta.
Jag ser det inte.
Ni står i fel belysning.
Varje vaken, sovande, sömngående tanke översköljs av er.
- Fortsätt. - Jäkta mig inte. Ta det lugnt.
Han flög till Washington med en tårta till er i knät.
Han som hatar födelsedagar.
Har ni några rum åt oss eller inte?
Ja, men med vissa förbehåll.
Kan ni möjligen bli av med dem?
Vi trodde det gällde ett enkelrum.
Vem är ditt sällskap?
- Min man. - Det är vad du säger, ja.
Okej, han är min manliga bekant.
Vi kan ha något på andra våningen.
Lite gammaldags, gör det något?
Nej, inte alls.
Skickar ni upp väskorna om en liten stund?
Alldeles strax, frun.
Här får ni nyckeln till ert rum så länge.
Åh, Pat.
- Tack så jättemycket. - Ingen orsak.
Vi ser fram emot att ha er här.
Översättning: SDI Media Group